Živjo!
BOLJŠI SVET
Vas boli? V redu.
Ime? -Kevin Abdela. -Kevin Abdela. Dobro, Mary. Vse bo v redu.
Štiri tedne ga mora imeti na sebi.
Tudi ko ne bo več čutila bolečin, ga mora še vedno imeti na sebi.
Zaključimo v 10 minutah, prosim! 10 minut, hvala! -Najeeb? -Ja?
Oba bova vzela še dva. -Dva? -Še štiri lahko sprejmemo.
Morala ji bo dajati sirup proti vročini. Trikrat dnevno.
Vrnite se ... Najeeb, nosila, prosim!
Pripravite se na operacijo! Počasi. Dajmo.
Zaveži me. Potrebujem pomoč.
Preveri pulz. Izmazala se bo.
Potrebujem svetlobo.
Je pacientka uspavana? -Da, doktor. -Bris.
Vzemi bris.
Prijemalka. Kakšen je pulz? -78. Stabilen.
Dobro. Trdno drži. Prijemalka. Zdaj je videti stabilno.
Nisem si mislil, da bo preživela. To vrsto poškodbe sem že videl.
Je delo lokalnega zlobneža, Velikana. S svojimi fanti stavi,
katerega spola bo otrok. Potem dekleta odpre, da vidi, ali je uganil.
In smrt je dala vsako dragocenost za eno pesem. Slavec je pel dalje.
Pel je o grobovih, kjer rastejo bele vrtnice, kjer diši bezeg
in kjer je zelena trava mokra od solz živih.
Tedaj je smrt zahrepenela po svojem vrtu
in odplavala kakor mrzla bela megla skoz okno.
"Hvala, hvala!" je dejal cesar.
"Ti čudoviti drobni ptič! Dobro te poznam!
Izgnal sem te iz dežele in iz cesarstva. In vendar si s svojim petjem pregnal
od moje postelje hudobne obraze, odpravil smrt z mojega srca!
Kako naj te poplačam?" "Poplačal si me!" je odvrnil slavec.
"Tvojim očem sem bil izvabil solze, ko sem ti pel prvič,
tega ti nikoli ne pozabim. To so dragulji, ki razvesele pevčevo srce!
A zdaj spi in bodi zdrav in močan! Zapojem ti uspavanko!"
In slavec je pel in cesarja je objela sladka dremavica.
Ah, tako blažilno in dobrodejno je bilo spanje!
Včasih mi je to brala pred spanjem. -Dobro je, da je to storil.
Se strinjam. Živjo, Hanna. To je moja mati. To je Hanna.
Pri vas bosta bivala? -Drži. -Christian se verjetno veseli,
da bo spet prišel domov, mar ne?
Tako težko je verjeti, da je ni.
Christian?
Povedati ti hočem le, da si se res izkazal.
Zelo sem ponosen nate, kot bi bila tudi mama.
Ni ti treba ves čas nekaj govoriti, oči.
Lahko se pogovarjava, kajne? -Kar se mene tiče, se ni treba.
Ste pripravljeni? -Prihajam.
Dobro jutro, Mohammed. -Dobro jutro, gospod.
Greva.
Živjo.
Živjo, ljubček moj.
Dobrodošel. -Zdravo, mama.
Tukaj je toliko prostora. Zelo mirno. Ne bom te motila.
Vzpostavili smo spletno povezavo in lahko si izbereš sobo.
To je najmanjša soba. -V redu je.
Ni se ti treba odločiti takoj. -Se lahko odločim sam ali ne?
Seveda, a tvoja miza in postelja sta preveliki za to sobo.
Ampak odločitev je samo tvoja.
Razgled je odličen.
Kar sam daj. -Kako si, podganar?
Je v tvojih zračnicah kaj zraka? -Si izgubil spodnjo čeljust?
Se veseliš? -Se. -Hočeš, da grem s tabo? -Ne. Seveda ne.
Pazi nase. -Bom.
Se vidiva. -Splazi se med našimi nogami, podgana.
Pojdi domov pojest kaj sira. -Kaj, nisi podgana?
Je kaj narobe? -Fontana na dveh nogah.
Preklet Šved! -Mutant! Kako si grd!
Kurčeva podgana!
Sedite, prosim, in umirite se.
Sedite! Čigavo je to?
To je Christian. Utihnite.
Christian je živel v več državah in se je priselil sem iz Londona.
Govori dansko? -Seveda govori, Trine.
Označil bom tvoj rojstni dan na koledarju.
Kdaj ga imaš? -7. julija.
Tako kot Elias. Hecno.
Tišina.
Lahko se usedeš zraven Eliasa.
Nehajte! -Revež!
Kdaj se lahko pogovorimo o Londonu. Zabavno bo.
Zdaj pa prosim vzemite učbenike za zgodovino.
Nočem se prepirati z vami.
Ne!
Si hočeš sposoditi mojo tlačilko? -Ne, hvala. Tudi ventila so vzeli,
kot vedno. Grem pa peš.
Zakaj ju ne vzameš s tega kolesa? -Potem bo nekdo drug moral peš.
Je pač na vrsti.
Izvoli. -Hvala.
Drugim spuščas zračnice? In kdo, hudiča, si ti?
Christian.
Christian? In kaj počneš s podganarjem?
Podganarjem? -Ja, prav take zobe ima kot podgana.
Ljudi ne gledam v usta.
Moral bi jo ujeti. Ti pa boš šel domov peš,
podganar. -Si v redu? -Sem. -Oprosti.
Ti pomagam? -Ne. Si prepričan? -Ja.
Res mi je žal.
Tale se res ni dal. Koliko si jih pojedel? Živjo, ljubček.
Kako si imel danes? -Dobro. -Poglej me.
Si prepričan? -Ja.
Ja? -Ja. -Če mi lažeš, te bom požrla!
Jaz tudi!
Pusti me na miru! -Elias ...
Sovražim te.
Še ne spiš? -Dokončati moram igro.
Imaš kri na majici? -Igrali smo nogomet.
Te je kdo udaril? -Ne. Bilo je po nesreči.
Bi prišel dol v kuhinjo in mi delal družbo?
Bilo bi lepo. -Takoj pridem.
Živjo, oči! -Živjo, ljubček.
Tako lepo te je videti. -Tebe tudi. Pogrešal sem te.
Kako si? -Kakšno je bilo potovanje? -Dolgo. Ampak v redu.
Živjo. -Živjo.
Morten ti je naredil darilo, če si slučajno lačen.
Imaš novo pričesko? -Ne.
Lepo je bili slišati tvoje mnenje, Elias.
Zdaj pa bi rada govorila s tvojimi starši na samem, prav?
Kam merite? -Bodimo preudarni.
Elias se precej ločuje od drugih. Glede tega moramo ukrepati.
Vsak dan mu spustijo zračnici. Ostali otroci mu pravijo podganar.
Sofus ni tisti, ki mu spušča zračnici. -Ne on osebno,
ima pa svojo malo mafijo. On stoji za vsem tem.
Ne bi smeli vsega pripisati Sofusu. Tudi drugi učenci
spuščajo zračnice. Tega se seveda zavedamo.
Elias ni v lahkem položaju,
glede na to, Anton, kako veliko ste na poti.
Najbrž je Eliasu težko, da je njegov oče toliko zdoma.
In če so med vama še kakšne druge težave ...
Kakšne druge težave? -Vajina ločitev, Marianne.
Naj vama nekaj povem. Ne vmešavajta se v najino zasebno življenje!
To nima nobene zveze z ničemer! Pusti me.
Brez besed sem, ker morava to poslušati.
Na koncu bo moral Elias še zamenjati šolo, ker je Sofus
majhen sadist in psihopat!
Če bi skušala biti malo konstruktivna,
kaj priporočata?
Mogoče bi moral mami kupiti rože.
Ali čokolado.
Od blizu si še grši. -Odjebi!
Tišina, Šved.
Poljubi moj čevelj, če hočeš naprej. -Kam pa kam, zguba?
Nagnusen si.
Kaj dogaja, Elias? Če kdo vpraša glede včeraj ...
Ne bom povedal. -Nič se mu ni zgodilo.
Da mi ne pisneš. Če boš, si mrtev.
Nikoli več se me ne dotakni! -Ne bom. -Ne mene ne kogarkoli.
En drek me briga, če umreš. Jasno?
Skrij nož. Izključili te bodo.
Spremenili smo vam zdravila. Mogoče boste malo zmedeni.
Ste včeraj kaj pojedli? -Vse. Svinjsko pečenko.
Bila je slastna. -Očitno ste res zmedeni. -Marianne?
Dvakrat so klicali iz Eliasove šole. Poklicati jih moraš nazaj.
Nisi vklopila mobilnika. -Nimam ga pri sebi.
Lažeš, Elias. Zakaj? -Ne lažem! -Christian je priznal,
da je imel nož. Večkrat ga je udaril v glavo s tlačilko za kolo.
Videl sem le, da sta se tepla. Nobenega noža ni bilo.
Poslušaj me. Elias nama je ravnokar povedal, da si imel nož. -Nisem.
V redu. Če vsi lažejo, pa vsaj ti povej resnico.
Udaril me je, potem sem jaz njega.
Udaril si ga s tlačilko za kolo? -Moral sem.
Veliko večji je od mene. Premlatil bi me.
Elias, to je resna zadeva.
Obstaja možnost, da oslepi na eno oko. -Moral bi pustiti druge na miru.
Dober dan. -Zdravo, Marianne. -Kje je Elias?
Govori s policijo. -Kaj se je zgodilo?
Prišlo je do resnega napada. Očitno z nožem.
To je gotovo pomota. -Christian ni tak. Noža niso našli.
Kaj ima to opraviti z Eliasom? Je udaril Sofusa? -Ne vemo.
Policija ju izprašuje, potem bomo izvedeli, kaj je bilo.
Je res, da bo Sofus oslepel? -Kdo ti je to povedal? -Policija.
Ni res. Imel bo glavobol in verjetno bo ostala brazgotina, a nič hujšega.
Srečo je imel.
Zakaj mi nisi povedal, da te je udaril?
Lahko bi se pogovorila z njim in njegovimi starši.
Veliko otrok je videlo. -To ni rešitev.
Če se mu ne bi postavil po robu, bi vsi mislili, da sem šibek.
Povej mi, ali je imel nož. Obljubim, da ne bom nikomur povedala.
Ni imel noža. Ne sprašuj več.
Če ga boš udaril, bo on tebe. Nikoli se ne bo končalo.
Kaj ne razumeš? Tako se začenjajo vojne.
Ne, če prvič udariš dovolj močno. Prav ničesar ne veš o tem.
V vsaki šoli je tako. Zdaj se me nihče ne upa dotakniti.
Ne bom te več vprašal glede noža. Prav?
Toda vedi, da mi lahko poveš karkoli.
Velja?
Prosim?
Jaz sem. -Živjo. -Sem te zbudil? -Ne.
Kaj počneš?
V disku sem z znanim pevcem.
Kaj hočeš?
Pogovarjati se.
Dolgčas mi je brez tebe.
Si se pogovoril z Eliasom? -Seveda.
Pogrešam te. -Ne počni tega.
Rekel sem ti, da mi je žal. In to mislim iz dna srca.
Ponosna sem bila na naju. Res sem bila.
Ponosna, da nisva bila kot ostali bedaki, ki se preprosto predajo in ločijo ...
Bila sem ponosna, da sva se ljubila.
Še vedno se.
Ampak, Anton ...
Močno sem zamočil. Skušal sem ...
Skušal sem razumeti kako je prišlo tako daleč
in bil sem tako neumen. Skušal sem ...
Vsakič, ko si bil doma, si se posvečal le njej.
Še vedno skeli. Vse, kar sva imela.
In ko si bil tukaj, so bile vse to laži. Vse je bilo izmišljeno.
Ljubim te.
Rada bi ti odpustila, a ne morem.
Tako pač je. Lahko noč. -Ne, počakaj. Ne prekini.
Mislim, da lahko ta primer zaključimo.
Vsi imate nekaj masla na glavi.
Toda naučili ste se, da pretepanje ne prinese nič dobrega. -Res je.
Lahko bi se končalo precej huje. Elias in Sofus, rokujta se.
Oprosti, Elias. -Dobro. Še Christian in Sofus. Rokujta se, prosim.
Oprosti.
In v ponedeljek se boste vrnili brez zamer, kajne?
Se veselite tematskega tedna? -Ja. -Vsa šola je v pričakovanju.
Kaj boš počel, Sofus? -Sem v skupini o orožju.
Izdelovali bomo muškete. -Se razume.
In Elias? -Sem v isti skupini kot Christian. Izdelovali bomo
model Okroglega stolpa. -Sliši se zabavno.
Bi me pospremil, Christian?
Ne. Pridi, Elias.
Tukaj je.
Ga hočeš? -Hvala.
Super!
Christian? -Ja? -Odhajam. -Prav.
Skušal bom ujeti jutrišnji let ob štirih. Poklical te bom.
Lahko ostaneš na večerji, če želiš. -Hvala, a moram domov.
Potem pa mogoče konec tedna. -Pojdi že, oči.
Se vidiva. Drži se, Elias. -Vi tudi.
Kam gre? -V London.
Kje je tvoja mama? -Umrla je.
Moja starša sta sredi ločitve.
Zakaj je umrla? -Imela je raka. Sprva so mislili,
da se bo pozdravila, a ji ni uspelo.
Upepelili so jo. -Razumem.
Pokop je ogaben. Trupla gnijejo in pronicajo v podtalnico.
Hočem, da me upepelijo, ko umrem. Kaj pa ti?
Mogoče. Nikoli nisem premišljeval o tem.
Kaj počneva tukaj? -Gor greva.
Se to sme? -Seveda.
Pridi.
Noro. -Res je.
Ko sem bil na počitnicah, sem dostikrat prišel sem.
Kje je tvoja hiša? -Moja hiša?
Tam nekje. -V redu.
Zelo visoko sva.
Ja, tako. Povzpela sva se na silos pri dokih.
Tega ne smeš. -Christian je tam vsak dan.
Od tam se vidi naša hiša. -Vem. Zato se tam ne smeš igrati.
Nevarno je. Obljubi, da tega ne boš več počel.
Obljubi. Ne mrmraj. Kje je tlačilka? -Tam.
Obljubiš? -Obljubim. -Kaj? -Da ne bom šel več tja gor.
Napolniva zračnico.
Sem ga odložite, fantje. -Gremo lahko na sladoled?
Lahko. Previdno ga odložite. -Rad bi šel na gugalnico.
Hvala za pomoč. -Vožnja s kajakom je bila zabavna.
Nehaj! -Gremo, fanta.
Kaj pa počneš? Morten!
Nehaj. Kaj počneš? Zakaj se pretepaš?
Kaj se dogaja? -Vzel je mojo gugalnico.
Zakaj? -Udaril me je brez razloga.
Zakaj si ga udaril? -Saj ga nisem.
Zakaj se tepeta zaradi gugalnice? -Kaj se dogaja? -Gugal sem se,
potem pa je prišel on in me začel motiti. -Ne kradi mu gugalnice.
Otroci ... -Samo še enkrat se dotakni mojega fanta ... Jasno?
Nisem se ga dotaknil ... -Izgini od tod. Spizdi!
Kaj ti je? Poglej me!
Ves čas se pretepaš. Same težave so s tabo, jebenti.
Žal mi je, oči. -Ničesar nisi storil napak.
Te ne boli? Gremo v bolnišnico?
Ne, ne gremo. -Zelo mi je žal.
Ne bi moral poklicati policijo? -Ja, oči, pokliči policijo.
Ne, ne bom. -Udaril te je. -Gremo domov. Sladoled lahko pojeste v avtu.
Konec razprave.
Ne bi smela biti tukaj gor. -Zakaj ne?
Kaj boš počel? -Ostal.
Domov moram. -Tam je. -Kdo?
Bedak, ki je udaril tvojega očija.
Pridi.
Prihaja. -Njegov naslov bova našla na spletu. -Hej! Kaj, hudiča, počneta?
Teci!
Živjo, oči. -Živjo.
Pridi, ljubček.
Si v redu? -Ja.
Kaj počneš tukaj? -Želel sem ti dati tole.
Vem, kje dela moški, ki te je udaril.
Kako si izvedel? -Pač sem. Tam dela. -Kako si izvedel?
S Christianom sva ga videla. Pisalo je na njegovem avtu.
Sta se spet povzpela na tisti silos? -Ne, ne. Mogoče se je Christian.
Vsak dan je tam. -Ti pa ne? -Jaz pa ne.
Govoriš resnico? -Ja. Kaj boš storil glede tega?
Na primer? -Lahko bi ga šel nalomit.
Resno misliš? -Resno.
Se bojiš? -To ni bistveno.
Ne moreš kar pretepati ljudi. Nihče nima od tega koristi.
V kakšen svetu bi potem živeli?
Idiot je. Če ga pretepem, bom prav tako idiot.
Šel bi v zapor, ti pa ne bi imel očija. On bi zmagal.
Mogoče bi bilo mami všeč, če ne bi bil taka šleva.
Mami sem obljubil, da bom doma, zato raje grem. -Kdo je zdaj šleva?
Ti si. -Adijo! -Pozdravi mamo!
Je kdo tukaj?
Zdravo. -Zdravo. Iščem Larsa.
Prosim? -Ali tukaj dela kakšen Lars? -Lars? -Lars.
Lars! Nek Šved te hoče!
Zdravo. -Zdravo.
Kaj je?
Sem Anton. Srečala sva se na igrišču. Udaril si me.
Se spomniš? -Ja, spomnim se.
Kaj hočeš? -Zakaj si to storil?
Nihče se ne bo dotikal mojega sina. -Prekinil sem pretep zaradi gugalnice.
Dobro zate. Veš, kaj bi moral storiti?
Izogibati se mene in mojega sina.
In nič se ne bo zgodilo. V redu? Razumeš?
Naj ti jaz povem, zakaj si to storil? -Ne, zapri gobec.
In spelji se nazaj na Švedsko.
Tukaj te itak nihče ne razume. -Si me udaril, ker si lahko?
Točno tako. -Mogoče bi moral zdaj utihniti, Lars.
Hočeš, da te spet udarim? -Bedak si in hočeš se počutiti,
da si glavni.
Pa nisi. -Nehaj, Lars. -Je že v redu, fantje. -Kaj hočeš?
Otrokom hočem pokazati, da se te ne bojim.
Ne moreš me poškodovati. -Ne bojiš se me?
In da te ne morem poškodovati? Točno to lahko storim.
Mislim, da bi morali zdaj domov. Vzemite otroke in pojdite domov.
Prestrašil si otroka, ko si me mahnil. -Dobro.
Bila sta razburjena in ugotovila sta, kje delaš. Zato smo tukaj.
Zelo pametna sta, da sta ugotovila, kje delam.
Dobro opravljeno. -Takšen bedak si, da se ne moreš niti opravičiti
pred otroki, ampak še nadaljuješ z napadanjem.
Hočeš še? -Pojdimo domov. -Hočeš še? -Pojdimo domov.
Vrni se na Švedsko, ti peder.
Ni me bolelo. Nič mi ni. Gremo. Hvala, da si nas sprejel.
Ni me bolelo. Ničesar se ni treba bati.
To je edino, kar zna. Izgubil je. Bedak je. Razumete?
Kaj?
Da je bedak in ni vredno, da zapravljamo čas z njim.
Velik bedak je. -Točno tako.
Mislim, da se ne počuti, kot da je izgubil.
Mogoče res ne, ampak je izgubil. -Nisem prepričan.
Pojdimo. Tukaj smo končali. -Velikanski kretenski bedak.
Pojdite v avto. -Takšen tepec je bil.
Velikanski kretenski bedak. -Dovolj. -Velikanski kretenski bedak!
Pripnite se. Dovolj, nehaj.
Pustiva še Mortenu? -Ja! -Počakaj malo. Tako.
Pridi, Morten.
Krasno!
Ne, spustita istočasno.
Poglej to.
Se je vročina znižala? -Ja.
To je popolno.
Tam je.
Vsi se ga bojijo, a nihče ne stori nič.
Skušal bom najti nekaj, kar lahko uporabiva kot ograjo.
Pridi sem.
Najbrž jih je moj dedek kupil.
Ne bi jih smeli imeti tukaj. Celo hišo lahke raznese.
Samo rakete so. -Veš, koliko smodnika je v njih? Kilogram ali več.
Iz tega se lahko naredi ogromna bomba. -Res? -Res.
Pokazal ti bom na spletu.
Kar naprej je udarjal tvojega očija. Že mogoče, da ga ni strah,
a kar naprej ga je udarjal.
Če se mu maščujeva, ga bo to mogoče izučilo.
Kako glasno bo? -Zelo. -Ne bo nihče slišal? -Tukaj že ne.
Primi bombo.
Jo hočeš prižgati? Hitro boš moral teči.
Ti jo prižgi. -Resno?
Hitro teci, prav? -Prav.
Pizda, to je bilo noro!
Kaj bi bilo šele, če bi uporabila večjo!
Njegov avto bi razpadel na koščke. -Čigav?
Bedaka Larsa. -Njegov avto hočeš razstreliti? -Jasno.
Nekdo bo izvedel. Avto je precej drag.
Tvoj oči bo zadovoljen. -Ne bi rekel.
Ni važno, nihče ne bo izvedel. Si zraven ali ne?
Nisem prepričan ...
Če nočeš, mi vrni moj nož.
Počasi. -Nosila!
Dvignite. Hodite naprej. Pulz čutim.
Hitro! Gor, gor. Pripravite pacientko in infuzijo!
Antibiotiki.
Hvala. Je pacientka uspavana? -Ja. -Da pogledam.
Bris. Hvala.
Bris. Drži to, prosim.
Povej mu, da je živa.
Storili smo, kar smo lahko. Zdaj moramo počakati.
Hvala, doktor. -Vprašaj ga, kaj se je zgodilo.
Ljudje so prišli z avti. Njegova žena ni mogla hitro teči, ker je noseča.
Velikan je odprl še dve dekleti, ki sta umrli.
Jutri bomo vedeli več.
ANTON_DK_69 NI PRIJAVLJEN
Kaj pa imaš? -Nič takega.
Če ni nič takega, mi lahko pokažeš.
Mami, ne smeš!
Elias, to je nož. Si lagal meni in policiji?
Se ti je zmešalo?! -Ne.
Kaj, hudiča, se dogaja? -Nič. -Nič?
Christian ... Christian.
Kaj, hudiča, si mislil? Nekoga zabosti? Mi hočeš uničiti življenje?
Poglej me. Poglej me, Christian.
Poglej me!
Christian ... Rad te imam. Ampak to tudi zame ni lahko.
Pogovarjati se morava. -Si jo pofukal?
Si pofukal Eliasovo mamo?
Zakaj tako misliš? -Hočeš, vidi se. -S takim vedenjem ne dosežeš ničesar.
Rekel si, da se morava pogovoriti. -Nehaj, pri tej priči!
Nehaj misliti in govoriti takšne bedarije. -Niso bedarije! -So!
Si jezen name? -Ja. Ker si lažnivec!
Mama je vedela, da lažeš. Vsi vedo, da lažeš.
Veš, kaj, Christian?
Če bi te mama zdaj lahko videla, bi jo zelo užalostilo, ko bi videla,
kaj si postal. Zakaj govoriš tako grozljive stvari?
Kaj sem ti storil? -Ne briga me, koga natepavaš. Ne boš mi pravil,
kaj je prav in kaj narobe. -To je narobe! In nezakonito!
Nikoli več ne prinesi noža v šolo. Je to jasno? Nikoli!
Hotel si, da umre. -Nisem. -Si!
Ne moreš kar reči, da je bila to najboljša stvar zanjo.
Ni hotela umreti, ti pa si obupal. Ne prenesem ljudi, ki obupajo.
V redu? -Christian ...
Živjo, Sofus. -Se vidiva pozneje.
Nisem povedal. Moja mami je našla mož in ponorela.
Mi ne verjameš? -Pusti me pri miru.
Ne piši mi veš SMS-ov.
Cela roka ga boli. -Si kar predstavljam.
Dal mu bom nekaj tablet.
Mirno. Ostanite mirni.
Si zdravnik? -Sem.
Lahko popraviš mojo nogo?
Hočem jo obdržati.
Nočem, da jo odrežeš. -Lahko poskusim.
V taboru ne sme biti orožja.
Jaz odločam o tem! -Ne. Jaz odločam o tem.
Orožje in avti morajo biti daleč stran od tabora.
Velikan je. On je tisti, ki reže noseče ženske.
Pošast je.
Avti in orožje morajo iti karseda daleč stran od tabora.
Drugače te ne bom mogel zdraviti in lahko izgubiš nogo.
Sestra ... Sestra?
Ne pomagaj Velikanu. Zloben je.
Zakaj hočeš pomagati Velikanu? -Ker moram.
Vse moje otročke je ubil. -Žal mi je.
Zloben je. -Moram iti.
Čuden človek si.
Mislim, da ima malarijo. Dal ji bom zdravilo proti malariji.
V dveh, treh dneh si bo opomogla.
Se nismo zmenili, da sta lahko le dva istočasno tukaj?
Umiri se, doktor. Poglej, kaj sta mi prinesla.
Takoj bosta odšla.
Še vedno je slabo. Zakaj traja tako dolgo?
Huda okužba je. Potreben je čas. V redu?
Ponovno moram pridobiti svojo moč.
Vidiš Omarja? Prevzeti želi moje mesto.
Si moj prijatelj? -Nisem.
A se ti po najboljših močeh trudim pomagati.
Vsi tukaj so že ubijali. Možje, ženske, otroci.
Če te ne ubijem, bi lahko bila prijatelja.
Lahko sem zelo močen prijatelj.
Odgovori mi!
Kisik.
-Anton. Anton!
Umrla je. -Kisik. -Umrla je.
Anton. -Kisik. Preveri pulz.
Prosim, Anton, nehaj. -Lahko preživi. -Poglej me. Umrla je.
Umrla je.
Pomagaj mi, prosim.
Majhna mucka, velik nož. -Kaj si rekel? -Majhna mucka, velik nož.
Si končal z njo? Mogoče jo ima lahko Omar.
Omar ima rad stvari, ki se ne premikajo.
Pojdi. Ven! Me slišiš?!
Če lahko stojiš, lahko greš! Pojdi!
Nisi več bolan. Odidi! Pojdi!
Pojdita! Nisi bolan! Zapusti tabor!
Doktor, nisem oborožen. Povsod imam sovražnike.
To ni moja težava. Pojdi. Nisi več bolan.
Elias. Živjo, ljubček. -Živjo, oči.
Lepo te je videti, fant moj.
Sva rekla, da se bova danes slišala?
Samo hotel sem govoriti s teboj.
Naporen dan je za mano. Ne spomnim se,
če sva se zmenila, da se bova danes slišala.
Se spomniš Christiana?
Njegov dedek je pred leti umrl in pustil nekaj raket v skednju.
Nihče jih ni našel.
Oči, me slišiš? Povedati ti moram nekaj pomembnega.
Christian je napravil bombo in bo razstrelil avto.
Me slišiš?
Oči?
Slišim te.
Bi se lahko ... Za mano je zelo stresen dan.
Bi se lahko pogovorila jutri ob istem času?
Je vse v redu? Čuden si videti.
V redu sem.
Se lahko pogovoriva jutri? Moram iti.
Velja, oči.
Rad te imam. Pošiljam ti poljubček.
Daj.
Zraven sem. Želim izdelati bombo.
Razstreliva kretenov avto.
Strinjam se. Zasluži si. -Pridi, pouk imava.
Kaj pa drugi avti? -Poleg njega bodo tudi poškodovani. Veliko oken.
Kaj, če bodo tam ljudje? -Ne bo jih. -Kako veš?
To bova naredila navsezgodaj zjutraj. V nedeljo,
ko vsi spijo, in nihče je ne bo skupil. -V nedeljo imam
nogometno tekmo. -Pa ne ob sedmih zjutraj.
Ne bodi taka šleva. -Saj nisem. -Zdaj si ne moreš premisliti.
To bova storila. -Seveda.
Drži zažigalno vrvico.
Si se nehal igrati? -Če bi jaz umrl, bi ti ostal tukaj?
Nočem se prepirati s tabo. Ne glej me tako. Ne boš umrl.
Lahko bi. -Ni res.
Bi se preselil nazaj v London ali živel tukaj z babico?
Bil bi tako skrušen, da ne bi nikjer hotel živeti.
Moral bi nekje živeti, četudi mene ne bi bilo tukaj.
Zakaj ne odgovoriš na moja vprašanja? -Kaj hočeš, da rečem?
Da bi postal brezdomec, če bi jaz umrl. Zakaj mi kar naprej lažeš?
To je noro. Nikoli ti nisem lagal.
Poglej me. Nikoli ti nisem lagal. -Rekel si mi, da bo z mamo vse v redu!
Rekel si mi, da je ne boli! -Enako sem prizadet kot ti.
Mislim, da nisi. Hotel si, da umre.
Vem to. Priznaj že enkrat! Hotel si, da umre!
Ja, hotel sem, da umre. Na koncu.
Zato, ker je sama hotela.
Nisem več prenesel. In ona tudi ne.
Kričala je v bolečinah, rak ji je razžiral možgane.
Tolikokrat me je prosila, naj ji pomagam, naj storim to.
Nisem mogel, kajti vedel sem, kako bi te to užalostilo.
In če je to predaja, sem se predal. Predal sem se.
Toda to ne pomeni, da sem hotel, da umre.
Christian.
Si prepričan glede tega? -Sem.
Večjo si naredil. -Pridi.
Dobro. Minuto časa imava, preden jo raznese.
Mirno se bova sprehodila nazaj do koles.
Ne oziraj se nazaj.
Ne! -Kaj je?
Elias! -Nazaj! Umaknita se! Bomba!
Ne!
-Elias!
Pokličite rešilca!
Elias? Elias!
Kaj imamo? -Elias, 12 let.
Razstrelil je avto. -V kakšnem stanju je?
Dihanje je stabilno, pulz pa nestabilen.
Dobro. Prosim, nekdo naj poskrbi za mamo.
Ima veliko odprto rano v trebuhu.
Še kakšne druge poškodbe? -Ostani tukaj.
Trebuh bomo napolnili z gazo in ga temeljito pregledali.
Poslušaj me. Kar si storil, je zelo slabo.
Toda pomembno je, ali je bil vpleten še kdo.
Moram se prepričati, da ni bil.
Vse sem storil sam. -Z Eliasom?
Jaz sem se spomnil. On se je le priključil.
Jaz sem bil glavni. -Torej nisi z nikomer govoril na spletu?
Ti ni nihče svetoval? -Ne. Prebral sem na straneh, ki sem jih omenil.
Moj kolega ti bo še enkrat postavil vsa ta vprašanja.
Pa tvoj drugi sin? Kako je? -Pri moji materi je. Ne ve.
Rada bi, da ostaneš.
Ostani tukaj. -Vsekakor.
Christian je tukaj. Rad bi videl Eliasa.
Ga lahko pošljem noter?
Kako je z njim? -Zakaj nisi na policiji? -Bil sem.
Oči me je pobral. -Kje je? -Rad bi videl Eliasa.
Ne bi smel biti tukaj. Me slišiš? Ubil si ga, psihopat!
Ubil si ga. -Res?
Ne hodi mu blizu. Ne hodi mu blizu!
Ubil si ga, ker si razvajen otročaj,
ki misli, da lahko nadzoruje življenja drugih. Izgini!
Dovolj. Nehaj! Pridi z mano.
Marianne, imamo izvide CT-slikanja. V možganih ni krvavitev.
Zelo malo proste tekočine v medenici. Najverjetneje zaradi operacije.
In nobenega znaka drugih poškodb. -Hvala vam.
Končal sem. Hvala za vašo pomoč.
Kaj se bo zdaj zgodilo z njima? -Težko rečem.
Ju lahko zaprejo? -Ne. Obstajajo olajševalne okoliščine.
Šlo je za namerno poškodbo lastnine. Socialne službe bodo prevzele primer.
Ne pozabite, da je vaš sin rešil tista človeka.
Upam, da si bo kmalu opomogel. -Hvala.
Elias? Elias?
Dobro je. Odstranil bom tole.
Poglej, kdo je tukaj.
Živjo.
Žal mi je. -Ljubček ...
Ne jezita se na Christiana. -S tem se bomo ukvarjali pozneje.
Jaz sem bil kriv. Jaz sem hotel, da to storiva.
Christiana sem pregovoril. -O tem se bomo pogovorili pozneje. Počivaj.
Kako je lahko storil kaj takega? -Ne vem.
V redu bo.
Vse bo v redu. -Ja.
Odpeljal te bom domov, potem pa grem v počitniško hišico.
Ne vem, kaj naj.
Eva je rekla, da me bo sovražila.
Misliš, da me sovraži?
Na koncu je bila tako zlobna.
Bila je tako zlobna.
Zagrenjena.
Ne vem, kako naj popravim stvari.
Moj fantek je.
Prosim? -Je to Marianne? -Ja.
Zdravo, Claus pri telefonu. Christianov oče. Oprostite,
da kličem ob tej uri, a ne najdem Christiana. Je pri vas?
Ne, ni ga tukaj.
Kdo je klical?
Christianov oče. Christian je izginil. -Izginil?
Jaz sem klical. Preveril sem v delavnici, a ga ni tam.
Christian! Christian.
Eliasov oče sem, Christian.
Stopi stran od roba.
Umakni se od roba, Christian.
Z Eliasom bo vse v redu.
Izmazal se bo.
Misliš, da bi prišel sem gor, če bi šlo Eliasu slabo?
Ob njem bi bil, mar ne?
Izmazal se bo.
Moraš mi verjeti.
Torej ga nisem ubil. -Nisi.
Mislil sem, da je mrtev.
Živ je. In izmazal se bo.
Nisem si ga mogel predstavljati. Ne vem, ali so otroci videti mlajši.
Ko umrejo? -Odrasli so videti kot otroci, ko umrejo.
Vsaj moja mama je bila. Bila je kot mlada deklica.
Kot da ni nikoli odrasla.
Kot da ni bila nikoli moja mama.
Tako močno jo pogrešam.
Včasih se zdi, da je med nami in smrtjo tančica.
Toda ta tančica izgine,
ko izgubimo nekoga, ki smo ga imeli radi ali nekoga, ki nam je bil blizu
in potem za hip vidimo smrt od blizu.
Toda čez čas se tančica vrne
in živimo naprej.
Vse bo še v redu.
Mislite, da res?
Christian?
Eliasova mama je spodaj, rada bi govorila s tabo.
Nehaj. Nehaj.
Ni smešno. Nehaj!
Morten, nehaj že. -Dovolj. Dovolj.
Nehaj. -Morten je tako zoprn. -Morten, pridi. Kako si?
Poglej. Ničesar ne more. -Nehaj! -Pustimo ju sama
in pojdimo v kantino. -Hočem kolo! -Lahko dobiš malo.
Veliko. -Je nisi spil, ko smo prišli sem? -Še eno bi rad.
Te nič ne boli? -Dajejo mi tablete.
Policiji sem povedal vse, kar se je zgodilo. -Jaz tudi.
Čudno je. Spal sem več dni, a sem še vedno utrujen.
Rad bi se ti opravičil. -Ni se ti treba. -Pač.
Obnašal sem se kot bedak. -Že v redu.
Komaj čakam, da se vrneš v šolo. -Jaz tudi.
Prevod in priredba Jure Kocijan
Tehnična obdelava BLiNK